A Proline Filmstúdió bemutatja:
Szereplők: Grigorij Gladij
Leonyid Mozgovoj
Alekszej Kortnyev
Rimma Szarkiszjan
Laura Pichelauri
Alekszej Ingelevics
Szergej Barkovszkij
Olga Szamosina
RÚT HATTYÚK
Írták: Vjacseszlav Ribakov és Konsztantyin Lopusanszkij.
Készült a Sztrugackij fivérek "Sánta sors" regénye alapján.
Fényképezte: Vlagyiszlav Gurcsin
Gyártásvezető: Konsztantyin Pahotyin
Banyev úr... Elnézést. Banyev úr!
Á, itt van...
Ha jól emlékszem, megkért, szóljak, ha át kell szállni.
- Igaz? - Így van.
Elnézést. Tudja... hogy...
Csak Isten tudja, mi folyik itt körülöttünk.
A menetrend semmit sem ér, ördög tudja, mi lett vele.
Akkor mit tegyek?
Innen két kilométerre van...
Semmi gond, beszélek lengyelül.
Á, így már könnyebben lesz nekem.
Tehát, úgy két kilométernyire innen van egy állomás.
Ott autót bérelhet, vagy buszra szállhat.
Elnézést a kellemetlenségért.
Nagyon köszönöm.
Semmiség. Még egyszer elnézést kérek.
- Viszlát. - Viszontlátásra.
Rendezte: Konsztantyin Lopusanszkij
Pilman úr, beszélnem kell önnel.
Nagyon fontos.
Tudom, hogy lát és hall engem.
Orosz író vagyok. Orosz nyelven írok.
Pár éve Amerikában élek.
Holnap Oroszországba repülök. Taslinszkba.
Senki nem tud az ittlétemről.
Pilman úr?
Elfelejtkeztem bemutatkozni.
Viktor Banyev vagyok.
Kezeket fel!
Tehát beszél oroszul?
Igen, beszélek! Kezeket fel!
Egyedül vagyok, Pilman úr. Nincs mitől tartania.
Ismer engem?
Igen, fényképekről.
Amíg meg nem magyarázza,
miként talált rám, az ujjam a ravaszon marad.
És ha nem tetszik, amit hallok...
Figyelmeztetnem kell, a válaszom nagyon furcsa lesz.
Lövök!
Hát... a helyzet az... izé... hogy...
Jelöltek az ENSZ taslinszki küldöttségébe.
Hozzáférést kaptam az aktákhoz...
Minél több jelentést olvastam el, annál kevésbé értettem, mi történik.
Nem csak maga.
A maga jelentése volt a legvilágosabb.
Különösen a...
Az úgynevezett "ázottakról."
Olvastam, hogy eltűnt Taslinszkból.
Valaki megpróbálta megölni, így elővigyázatosságból...
Elég! Nem válaszolt a kérdésemre. Hogyan bukkant rám?
Pilman úr, leengedhetném a kezemet?
Nem. Nem! Magasra velük! Még magasabbra!
Ez már tényleg durvaság!
Újra kérdem: Hogyan talált rám?
Álmomban láttam a házát.
Az utca nevét, a házszámot.
Hiszi vagy sem.
Lehet, hogy bolondnak tart. Talán az is vagyok.
Be kell vallanom,
mostanában furcsán érzem magam, sőt...
Nagyon furcsán.
Akkor jó.
Rendben.
Jöjjön fel a dolgozószobámba.
Valószínűleg én vagyok az egyetlen ember,
talán az egész Földön,
aki hajlandó hinni magának, Banyev úr.
Üljön le, kérem.
Autóval jött?
Nem. Vonattal.
Különös...
Nagyon különös.
Igyon... valamit.
- Ott van víz. - Köszönöm.
- Meleg van odakint. - De még mennyire.
Banyev úr.
Elnézést a kérdésért, de...
Miért akar Taslinszkba menni?
Már mondtam, benne vagyok a bizottságban.
Ezt értem.
De hogy kerül a bizottságba? Maga író.
Nem úgy tűnik, hogy köze volna a problémához.
Csakugyan a pénzért teszi?
A szenzáció kedvéért?
Istenem, micsoda világ...
Mindig a pénz...
Ki beszélt itt pénzről? Vagy szenzációvadászatról?
Más módon nem juthatok el Taslinszkba.
Kizárólag így.
Valójában személyes az okom. Érti? Személyes.
Elnézést, nem a legjobb formámat hozom. Kaphatnék még vizet?
- Igyon, igyon... - Köszönöm.
Semmi gond. Megértem.
Jól van. Tegye fel a kérdéseit.
Hát, először is...
Valójában mi történik Taslinszkban?
Micsoda?
Hogy micsoda?
Jó kérdés.
Emlékszik Zurmanszorra?
Volt egy látomása:
Lángoló erdők, fekete füstös égbolt,
olvadó járdák a nagyvárosokban...
A bolygó elpusztul
egy kielégíthetetlen szörny miatt, amit úgy hívnak: ember.
Doktor Pilman, NAGYON kevés az időm.
Térjünk a lényegre, jó?
A lényegre...
Minden rendben.
A ház mellé parkolj le. A kulcsokat ne feledd otthagyni!
Igen...
Szerintem nem.
Legfeljebb másfél óra. Több nem. Igen...
Jól van, jól...
Most nem alkalmas.
Később megbeszéljük.
- Foglaljon helyet. - Köszönöm.
A jegyzeteim segítettek?
Még nem tudom.
Egy kis nyakolaj?
Tényleg keveset.
Egészségére.
Nos akkor...
Kik ezek az... "ázottak?"
- Van valami elmélete? - Van.
És mi az? Dióhéjban.
Dióhéjban ennyi, olvasta róluk:
Nem barátok.
Ellenségek.
- Kinek az ellenségei? - A mi miénk.
Sok elemző hiszi,
a mi civilizációnk már háborúban áll velük.
Képtelenség. Miféle háború? Menjen már...
Hányan vannak? Tízen? Húszan?
Kezdetben hány keresztény volt?
Ellenük pedig: a Római Birodalom és Néró.
És mi maradt meg abból a birodalomból?
- Van ebben logika. - Nem mondja!
- Minek nekik a gyerekek? - Ők jelentik a jövőt.
Aki a gyermekeket uralja, az uralja a jövőt.
Uralják őket?
Nem tudom.
A taslinszki különjárat utasait kérem,
hogy a hatos pultnál regisztráljanak.
Ismétlem: a taslinszki különjárat utasai
a hatos pultnál regisztráljanak.
Ő a volt férjed! A lányod sorsáról beszélünk. Fontos...
Ott van.
Elnézést, hogy várnia kellett. Késett a gépünk.
Jól van, már itt vagyunk.
Bemutatom a férjemet.
- Igor. Örvendek. - Viktor.
Minek állunk itt? Üljünk le.
Igaz.
Mennyi időd van itt?
Kevés. Egy óra múlva Taslinszkba repülök.
Minden a régi. A külföldieknek szabad az, ami nekünk nem.
Odaadom neked
a taslinszki lakásunk kulcsát.
A címet felírtam,
ha elfeledted volna.
Nem feledtem el.
Légy szíves, nézz be oda és ellenőrizd.
Lehet, hogy csőtörés van, a szél beverte az ablakot, tolvajok...
Régebben Ira csinálta, de mostanában nincs hírem róla.
Természetesen megnézem.
Mondani akartam neked valamit, de talán nem kéne.
Igor, kérlek, igyál egy kávét! Légy szíves.
Nem tetszett, ahogyan a múltkor
a telefonban az iratokról beszéltünk.
Nem emlékszem rá.
Először is, nincs jogod elítélni engem. Nincs...
Azt hiszed, megszabadultam a lányunktól és bedugtam egy menhelyre.
Tudod, magad mondtad ezt.
Nem, soha eszembe sem jutott.
Azt szeretném mondani, hogy az nem nevelőintézet.
Internátus, de kiváló képességűeknek.
Fogalmad sincs róla, mennyibe volt, hogy Irát bejuttassam oda!
És jó okkal!
Azért mondtam el, mert tisztázni akartam.
Ennyi.
Csak ennyi...
Ljuda, mi van? Nyugodj meg.
Te nem tudod, hogyan történt. Ki tudhatná?
Idejöttem, hogy Igorral éljek, aztán elindult, sorban.
Semmit nem tehettünk.
Oda senki se be, se ki. Még telefonálni sem lehet.
Megértem, hogy nehéz volt neked.
Tudod, azt álmodtam,
hogy Ira beteg lett és meghalt.
Pókok voltak körülötte.
Szörnyű, karmos pókok.
Megragadták és nem engedték el.
Csuromvizesek voltak és arctalanok.
Arctalan pókok...
Ez normális, nincs arcuk.
Hogy tudsz ezzel tréfálni?
Ljuda, nem úgy értettem.
Igor! Mennünk kell.
Légy szíves, hívj fel, ha megtudsz valamit! Igor, menjünk!
Erre tessék!
Köszönöm.
Jó estét.
Parancsoljon.
Hol a retinakép?
Az útlevelem hátuljához van csatolva.
Végezze el az ellenőrzést, kérem!
A vérteszt eredmények?
Itt van minden.
- Májanalízis? - Szintén.
Jól van. Minden rendben, távozhat.
Üdvözlöm Taslinszkban, Banyev úr.
A főkapu belépési kódja szintén megváltozott.
A technikai karbantartók új kódja:
34-041-851-000-144.
A rádiólokátoros biztosító hajóké: 33-054-841-00-124.
Az érveid igazi katonára vallanak.
- Banyev úr? - Igen.
Üdvözlöm. Izsák Golemba vagyok.
Üdvözlöm, bizottsági alelnök úr.
Csak szólíts Izsáknak. Vagy Ike-nak.
- Gennagyij! Gennagyij! - Igen, máris...
Ő az orosz fél alelnöke.
Neves tudós, a tudomány doktora.
- Üdvözlöm. - Örvendek, Gennagyij Komov vagyok.
Az orosz bizottság elnöke.
Bemutatom Viktor Banyevet, az új küldöttet.
Szálljunk be, hamarosan indulunk. Magukkal tartok.
Rendben.
- Hogy utazott? - Köszönöm, jól.
- Mennyi ideig tartott? - Legalább két óra hosszat.
Igazából negyven perc lenne. De ott a kétszeres kordon.
Az ázottak villanykerítése.
Összetett védelmi rendszer.
Erre tessék! Parancsolj!
Értem, értem...
Mindig ez van.
Ülj be. Mindjárt visszajövök. El kell köszönnöm a katonáktól.
Rendben. Köszönöm.
Ike, mi lesz a dolgom?
Már semmi, attól tartok.
Ezt hogy értsem?
Szerinted miért szedtek össze minket a körzet központjába?
Megbeszélés volt az egyesített vezérkari főnökségen.
És?
Ennyi volt, vége.
A bizottságot bármely nap feloszlathatják.
A katonai megoldás lép életbe.
Miféle terv? Ki ellen?
Azt hiszem, az időjárás változás ellen.
Azt tervezik, nagy mennyiségű
felhőoszlató szert vetnek be
az ENSZ légiflottával.
De hát a felhőoszlatók vegyszerek.
Nem ártalmasak az emberekre?
Az embereket evakuálják.
Elsőként a gyerekeket. Érdekes.
Miért gondolod?
Viktor, kérlek, kötelességem volt elolvasni az aktádat.
Ami a problémádat illeti...
Abban nem tudok segíteni, belefolyni sem akarok. Megegyeztünk?
Igen. Köszönöm.
- Tehát, az embereket evakuálják? - Igen.
Az jó.
És az ázottak? Ők hová mennek?
Sehová.
Akkor ez vegyi háború az ázottak ellen.
Mi a formai kifogás az evakuálásuk elutasítására?
Nincsen.
Hivatalosan ők betegek.
Nem hagyhatják el a város területét,
a járványveszély meggátolása érdekében.
Mint azt gondolhatod, szánalmasan demagóg kifogás.
Ami engem nagyon zavar. Mert komolyan gondolják.
- Nem zavarok? - Nem.
Az időjárásról beszélgettünk.
Nézzék, jól haladunk.
- Itt az elárasztott város. - Igen.
Viktor, menj fel a fedélzetre. Megéri megnézni.
Tartok tőle, itt ragadtunk.
Miért?
Vörös riasztás van az átkelő zónában.
A rádióban hallottam. Pont ez kell nekünk.
Probléma van. Ember a zónában.
Vége. Kiszáll.
Régóta ott van?
Reggeltől. A teleszkópon át halottnak tűnik.
Áramütést kapott.
Ki az illető?
Nem tudni. Úgy tűnik, egyedül ment oda.
- Újságíró? Csempész? - Nem lehet tudni.
Ki fogják hozni?
Természetesen. Muszáj.
És ha maguk is ott ragadnak?
Az új kerítésen még senki nem ment át. És ha...
Ha... Ha...
Jelezze, hogy megyünk!
Ötös állomás! Jelzés az átkelő zónának.
Ismétlem: Jelezzenek!
Na, Vik...
Őrizd meg a nyugalmad és pozitív dolgokra gondolj.
Nem ismerjük, milyen kritériumokkal fogadják az embereket.
Tehát valami kellemesre gondolj, indulatok nélkül.
Rendben, megpróbálom.
Leadták a jelet. Jön magukért a busz.
- Indulhatunk? - Menjünk.
Mit jelent a kiírás?
Magasfeszültségű áram a vezetékben.
Ki kell hoznunk őket.
Látom a bizottság buszát.
De az ázottakat nem.
Újra jeleznünk kell.
- Bent fognak ragadni. - Várjon.
Ne essenek pánikba. Ott van egy, jobbra, a busz mögött.
Viktor, tőlem balra üljön.
Hol van a rádió?
- Sokáig vizsgálta magukat. - Új ember van köztünk.
Irányítás! Veszik az adást?
Vihetik a szerencsétlen fickót.
Az ázott beleegyezett.
A 16-os szobában leszek. Szóljanak, ha kellek.
Bemutatom a bizottság új tagját. A könyvtár archívumában fog lakni.
Az archívumban?
Az igen régi épület.
Az újban is vannak jó szobák.
Ott fog lakni.
És ott fog dolgozni, lévén a bizottság tagja.
Ha maga mondja...
Itt vannak a kulcsok. Nézzék meg, melyik jó.
Gyere, Vik, mutatom az utat!
A torinói lepelre emlékeztet.
Ott a test megváltoztatta az atomi szerkezetet.
Az ázottaknál ugyanez van.
Tanulmányozni kéne. Remélem, egyetértesz.
Szerinted ilyen az ázottak genetikai változtatása?
Elnézést.
Mr. Larsen, régóta keresem. Megvárom.
Rendben.
Menjen csak, kérem.
Itt mindig ilyen sokan vannak?
Csak összbizottsági ülés előtt.
Valami rejtélyes oknál fogva minden bizottság ugyanakkor ül össze.
- Hány bizottság van? - Már csak négy maradt.
Tizenháromból. Ki hinné...?
Szeretném még egy dologra felhívni a figyelmüket.
A különös genetikai kóron kívül, ami a biológusokat igen érdekli,
a fertőzöttek között pár hasonló betegség lépett fel.
Ennek okai szerintem az állandó esőzés,
az égbolt infravörös fénye,
aminek az eredetét nem tudjuk magyarázni.
Ezért támogatom azon véleményt,
hogy a klimatikus anomáliákat szabályoznunk kell.
- És hogyan? - Amiképp csak lehetséges.
Beleértve a vegyi anyagokat?
- Igen, igen és igen! - Megengedi?
Tudják jól mindannyian, hogy mi történik,
de valami ok folytán vaknak tettetik magukat.
Nevezzük nevén a dolgot. Ez invázió.
És nem marslakók vagy az Antikrisztus támadnak, hanem valami igazi.
Épp ezért újra szavazást kérek
az ázottak és a növendékeik
laboratóriumi tanulmányozásáról!
Mert tudni akarom, hogy mi támad ránk,
és nem szállok be a ködösítésükbe!
Mr. Sumak, mi közük van ehhez a növendékeknek?
- Csupán gyermekek. - Megint azzal jön, hogy gyerekek!
Már régóta nem azok. Talán már emberek sem!
Maguk, humanitáriusok, miért ilyen eszementek?
Sajnálja őket, mi?
Persze, hisz okos kis angyalkák.
Nem fogja fel, hogy ellenségek, akiktől csupán csak
a világunk és jómagunk elkerülhetetlen és teljes pusztulása várható?
Azt hiszi, ha egy gyerek Kantot és Hegelt idéz, hű, micsoda tehetség!
Csakhogy az a gyerek magát egy rakás szarnak se tartja!
És nem szánja magát, mert csupán trágya,
Hegel és Kant szerint. Maga - a trágya definíciója.
Számukra az emberi lélek szeméttelep.
Az emberi pszichológia latrinája!
Próbálja felfogni: Ezek teljesen mások!
A világukban számunkra nincs hely. Vagy ők, vagy mi. Ez háború!
Kompromisszumok nem lehetnek.
Követelem, hogy most szavazzunk
a mutánsok tanulmányozásáról!
Nyugalom! Haladjunk sorrendben!
Mi a szavazás tárgya?
Én azt követelem, távolítsák el ezt az embert!
Ez provokáció!
Az a szavazás szóba sem jöhet!
De igen! Amíg nyugton vannak, és amíg megtehetjük!
Ezt hogy érti? Mire céloz?
Arra, hogy nem fognak minket életben hagyni.
Ezek a mutáns ázottak nem fognak!
És maga ezzel tisztában van, Komov úr.
Ha most nem végezzük el a titkos tanulmányozást,
örökre elveszítjük az esélyét.
Pedig a tudásuk értékes.
Röviden: felhatalmazást kérek azon lények tanulmányozására.
Hivatalos engedélyt.
Követelem,
hogy tegyük fel szavazásra
Mr. Sumak kizárását a bizottságból!
Engem? Milyen alapon?
Csak az álláspontomat fejtem ki!
Hölgyeim és uraim, kérem, ne kiabáljanak! Szedjék össze magukat!
- Elnézést. Ön Banyev úr? - Igen.
- Valaki látni szeretné. - Kicsoda?
Valami fiú.
Fiú...?
- Hol van? - Amott.
- Merre? - Arra... arra van.
Te hívattál ki?
Maga Banyev úr?
Igen.
Menyét vagyok.
Az útlevelem szerint Borisz.
De maga szólítson csak Menyétnek. Rendben?
Borisz, a menyét. Ez a beceneved.
Rendben.
Ez nem becenév. Így tartom távol magamtól az embereket.
- Ezt nem értem. - Hosszú történet.
De más miatt vagyok itt.
Mi szeretnénk magával találkozni, mint íróval.
Kik azok a "mi?"
A gyerekek. Az iskolából.
Abból, ahová a lánya is jár.
Ismered a lányomat?
Barátok vagyunk. Eljön?
Igen, persze. Hol és mikor?
Holnap reggel kilenckor. Itt fogom várni.
Á, itt vagy!
Foglalj helyet. Épp szünetet tartunk.
- Köszönöm. - Parancsoljon.
Viktor, bemutatom Dianát. Közeli munkatársam.
- Örvendek. - Részemről a szerencse. Viktor.
Ha kérdez tőled valamit, ami megeshet,
vedd úgy, mintha én tenném.
Természetesen.
Rendeltem neked kávét.
Köszönöm.
Nos, ki akart veled találkozni?
Tehetségem ifjú rajongói
holnap látni szeretnének.
Az írói hiúság...
Ne áltasd magad, Viktor, nem a rajongóid. Élve fognak boncolni.
Elektródákat dugnak az agyamba és útvesztőbe küldenek?
Jó a hasonlat. Útvesztő.
Ki volt az?
Egy különös fiú.
A neve Menyét.
Olyan furcsán beszélt...
Hogyan írnád le?
Az arcomba röhögő macska.
Mulatságos.
Igen. Gyorsan sikerült nekik kényelmetlen helyzetbe hozniuk.
Erre kéne készülnöm?
Aludj. Hallgasd a rádióállomást.
A találkozó előtt segíthet. Mondhatnám, létszükséglet.
Miféle rádióállomást?
Saját rádiójuk van az iskolában.
Nem nagy a körzete, épp csak... De éjjel-nappal megy.
Az olyan bukott embereknek szól, mint mi.
Hallgass bele.
Biztonsági szolgálat! Állj! Álljon meg!
Mi dolga van itt?
Nyugalom, van felhatalmazásom. Itt van.
- Rendben. - Semmi gond.
Hogy kerültél ide?
Elbújtál?
Nem vagyok itt. Csak kivetítés.
Megéreztem, hogy van itt valaki.
Minek jöttél?
Érted jöttem.
Furcsa vagy.
Hát, lesz még időnk beszélgetni.
Most menj el.
Hallod a hangom, igaz?
Menj.
Én ekképp közelíteném meg:
A létezés homálya szürke árnyakba sűrűsödik
a rideg objektivitás határán.
Meghatározatlan és névtelem szellemek közelítenek
majd láthatatlanul haladnak át rajtunk.
Itt, a bizonytalanság csúcspontján,
ahol az emberi létezés
nem biztosított és meghatározatlan,
talán elsőként elérhető a bizonyosság
és fény gyullad a teljes éjszakában.
Életünk való, bár szörnyű értelme nem evilági,
hanem világok közötti,
nem ragad a realitáshoz, hanem elvonatkoztatódik és formálódik,
nem az otthonhoz kötődik, hanem a céltalan bolyongáshoz.
Aki ezt teljesen felfogja, elmondhatja,
még nem bukkant rá az igazságra,
csupán a maják fátyla fordult egyet,
a dolgok a visszájukról látszanak,
nem ott, ahol Isten gyámolít és véd,
hanem az üresség oldaláról,
mely felfedi, hogy a tulajdon létezésünk
a semmibe merül.
Nos, igen, így értelmezhető.
Mi ez a furcsa hang az előtérben?
A fenti teremből jön.
A hiperűrt tanulmányozzák.
A hiperűrt? Érdekes.
- Szokatlan ez az iskola. - Tetszik?
Igen, nagyon.
- Ide? - Igen, menjen be.
Köszönöm.
Szervusztok.
Üljetek le, kérlek.
Hát, hogy vagytok, gyerekek?
Minden rendben? Hiányoznak a szüleitek? Vagy nem?
Mondjátok, semmi gond?
Igen, minden rendben.
Akkor beszélgessünk az irodalomról.
A tisztelt közönség arról szeretne hallani, hogyan írok?
Nem.
Akkor hát...
Mit szeretnétek kérdezni?
Milyennek szeretne minket látni a jövőben?
Egyszerű. Okosnak. Tisztességesnek.
Jóknak.
Azt szeretném, ha kedvelnétek a munkátokat,
és kizárólag olyat csinálnátok, ami hasznos az embereknek.
Mit ért "okos" alatt?
Hogy mi az okosság?
Te jó ég...
Talán azt is tudni szeretnéd, mi az "ember?"
Vagy éppen az idő?
Tudjuk, hogy a kérdés megválaszolhatatlan.
De azért hallani szeretnénk, miként válaszol.
Megpróbálom.
Az okos ember olyan,
aki tisztában van vele, hogy a tudása
nem teljes és behatárolt,
olyan, aki még többet próbál megtudni és sikerrel teszi.
Egyetértetek?
Nem.
Miért nem?
A meghatározása nem gyakorlatias.
Ekképp bármelyik ostoba okosnak nevezheti magát.
És a sikeres ostobát fogják a legokosabbnak tartani.
Egy régi aforizma szerint az ostoba olyasvalaki,
aki másképp gondolkozik.
Vagy másként érez.
Ez nekem nem világos.
Okosnak szeretne látni minket.
Vagyis, gondolkozzunk és érezzünk úgy, ahogy maga.
De a könyveiben én csupán elvetéseket találtam.
Semmi pozitívat.
Vagyis egy magához hasonló okos emberben
semmi más nincs, csak az emberek megvetése.
Másként mondva, azt akarná, hogy az emberek érdekében dolgozzunk,
vagyis megvetendő karakterek javáért,
amikkel a könyvei teli vannak,
és akiket minden sorával megtagad.
Egy okos ember dolgozhat méltatlanok érdekében?
Nézzétek,
az emberekért tevékenykedni kifejezésen én azt értem,
hogy a megvetendőkből csodálatosakra változtatni őket.
Ez igen banális.
Nincs benne semmi, hogyan és mire változzanak.
A lényege az, hogy a maga által ábrázoltak
nem akarnak változni, ahogy az imént mondta,
megvetendőkből csodálatosakra.
Tényleg azt hiszitek, hogy én csak gazemberekről írok?
Sajnálom, de én...
Nem ez az igazi kérdés.
Kissé összezavarodtam, mert felnőtt módjára beszéltek.
De ti gyerekek vagytok.
És talán nem könnyű elfogadnotok,
hogy akár egy magamfajta borotválatlan,
koszos, részeges, hisztérikus fráter
lehet csodálatos ember.
Olyasvalaki,
aki előtt térdre akarnátok borulni, és megtiszteltetésnek vennétek,
hogy kezet foghattok vele,
miután ő már megjárta... a poklot.
Borzongtok már a gondolatától is.
De ő attól még emberi lény maradt.
Elnézést, hogy közbeszólok.
Banyev úr, most igen találó szimbólumot alkalmazott.
Az emberiség hisztérikus, részeges, a poklot járja.
Igen, a poklot.
Mert, sajnálatos módon, jobbat nem érdemel.
És maga ezt tudja jól, bár bizonygatja, hogy
az ember nemes,
csak nincs része elegendő jóságban és boldogságban,
és emiatt
jogában áll felhasználni, letaposni, kihasználni másokat.
Összegezve:
Az emberiség nem bírja elhinni, hogy már vége,
és a maga teremtette világ
csupán a saját sírja, nem több.
Ezt nem személyesen magának szánt kritika.
- Remélem, érti. - Igen, igen...
Értem én.
És válaszolok neked.
Lerombolni a régit, és új világot építeni helyette, ezeréves idea.
Csakhogy soha nem működött.
Talán nem fogjátok fel, de kegyetlenek vagytok.
Meglehet, a szándék nemes,
de a kegyetlenség...
... mindig kegyetlenség marad.
És semmi mást nem hozhat, mint újabb fájdalmat,
újabb megaláztatásokat, még több csalárdságot és...
- Elnézést a késésért. - Semmi gond.
Nagyon szerettem volna találkozni önnel.
- Szólítson Zinovijnak. - Rendben.
Folytassa, kérem!
Rendben. Hol is tartottunk?
Ha jól emlékszem, az emberiség szükségszerű
szellemi és testi megújulásának szükségességénél.
Ha érdekel a véleményem, ezzel teljesen egyetértek.
Én is úgy látom, az emberiség válaszútnál áll.
Vagy a teljes intellektuális hanyatlás,
vagy egy eddig sosem látott evolúciós ugrás a tudatosság felé.
Remélhetem, hogy mindenki egyetért?
- Hogy tetszett? - Nekem igen.
Felkészültél a tesztre?
- Viszlát, Banyev úr. - Viszontlátásra, gyerekek.
Kösz, hogy eljöttél. Azt hittem, félni fogsz tőle.
Miért?
Nem számít. Majd később elmondom.
Én nem mehetek ki veled. Majd Borisz elkísér.
- Jó. - Miért Borisz?
Várj! Én igazából azért jöttem, hogy veled beszéljek.
Nagyon fontos.
Tényleg? Akkor várnod kell.
- Órákra megyek. - Megvárlak.
- Van időm. - Akkor jó.
- Ezt vedd át, kérlek! - Köszönöm.
- Ez meg a tiéd. - Köszönöm.
Azt szeretném, ha hozzám költöznél, a hotelbe. Most mindjárt.
- Miért? - A hotelt könnyebb elhagyni.
Mindenképp kell valami jó kifogás.
Én a bizottság tagja vagyok, te pedig a lányom.
Ezért jöttem ide.
Minek?
Hogy magammal vigyelek.
Hová?
Mit számít az? El a városból.
Nem látod, hogy mi történik? Mindenfelé katonaság.
A vegyi háború pár napon belül megindulhat.
Máshol nincs katonaság?
Ira, ne játssz a szavakkal!
Jól tudod, hogyan értem.
Vannak barátaim. El tudom intézni.
Tudom, az iskola remek.
De máshol még jobbak vannak, elhiheted nekem.
Nem.
Miért nem? Mire nem?
Mindenre.
Arra hogy intézkedj, az új iskolára, és az elmenetelre.
Figyelj... Könyörgöm, figyelj rám...
Tudom, rossz apa vagyok.
De jogomban áll elvinni téged innen. Érted?
Nincs hozzá jogod.
Menj.
Ott a szállásod.
Menj.
Nyisd ki, Viktor! Hallom, hogy itthon vagy.
Gyere be! Nyitva van.
"Minden zárt ajtó kinyílik, csak megvan a kulcs ára."
Hú! Remek módja a vendégfogadásnak. Jól megy neked.
Készítettem vacsorát.
- Már nekiláttál? Jó. - Igen. Ülj le.
Jó kis kuckó!
- Nem gond, ha körülnézek? - Parancsolj.
Viktor!
Stílusosan laksz. Tágas.
"Tágas." Jobb nincs.
Fürdőszoba? Jót tesz az egészségnek.
- Kérsz egy italt? - Persze. Miért ne?
Viktor, ez a város kicsinál engem.
Tényleg.
Egészségedre! Foglalj helyet, légy szíves!
Kösz. Jobb, ha addig iszok, amíg van bennem szusz.
Még, még... Ennyit. Köszönöm.
Egészség!
Egészségünkre!
Milyen volt az első kapcsolat?
Miféle első kapcsolat?
Ugyan, Viktor, légy őszinte!
Tudom, hogy a gyerekek helyre raktak. Nem igaz?
Ó, az... Igen.
Nagy szám volt.
Milyen értelemben?
Nagy szám, mert mindannyian átmentünk rajta, ki így, ki úgy.
Csak, ahogy egy régi barátom mondta egykoron,
mindenki átesik rajta, csak nem mindenki felel meg.
Nagy dolog, mert
a Sanhedrin kimondta az ítéletet, hogy megkegyelmeznek neked,
amíg minket mind halálra ítéltek. Ezért szenzáció.
Az ítélet.
Miféle ítélet?
Az "ítélet"...
Afféle helyi zsargon.
Úgy hisszük, a gyerekek arról döntenek, hogy melyik felnőtt
élhet-e fényes jövőben, és ki nem.
A szádat azért eltakarhatnád.
Jó ötlet. Kösz.
Tehát nem világos, hogy miről beszéltem?
Zinovij, az ázottak feje, ma megköszönte Golembának,
a remek ötletet, hogy egy neves írót delegáltak a bizottságba.
Tényleg?
Én pont ellenkezőleg éreztem,
azt, hogy megbuktam.
Azt hiszem, ezek a csodagyerekek...
Nem a csodagyerekekre értettem.
Nekik ehhez semmi közük. De a tanáraik...
Milyen tanárok?
A különlegesek. Az ázottak.
Miért fújod állandóan: "Az ázottak, az ázottak..."?
Azt bezzeg senki nem tudja megmondani, hogy kicsodák!
- Mi ez az egész? - Én meg tudom.
Akkor mondjad. Mert eddig semmi mást nem hallottam, csak célozgatást.
Mondom.
Genetikai betegségnek tartják.
Miután februárban eleredt az eső, két héttel később kezdődött.
Kihullik a hajuk.
A bőrük besárgul és megkeményedik.
A test részben átváltozik, ami sejtszinten történik.
Az új faj. Ezért takarják el az arcukat.
Most úgy vélik, nem fertőző, de régebben...
Akkor járványnak tartották.
Utána mindenféle furcsaság kezdett történni.
Csodák. A bizottságok szerint.
Erről tudsz.
Úgy vélik, van egy extra génjük,
vagy épp ellenkezőleg, hiányzik egy.
Meglehet, többé már nem is emberek.
Akkor mik?
Nem tudom.
Káprázat, külső burok...
Na, mondd csak,
láttál valaha ilyen embereket?
Csak látszólag ártalmatlanok.
Nézd meg azt a villamos kerítést!
Az igaz, az etikájuk nem engedi az erőszakot.
Most még tiltja.
Jól van, mennem kell.
Úgy rémlik, akartam még valamit mondani neked, Viktor...
Áh, igen... Viktor...
Választanod kell.
Vagy ők, vagy mi.
Velünk vagy, kultúra mestere?
Fontos ez?
Bizony fontos.
Mert ha mellettük állsz, akkor, elnézést a nagy szavakért,
úgy tűnik, elárulod az emberiséget.
Nem több, nem kevesebb.
És az emberek nem kedvelik az árulókat.
Ennyi. Jó éjszakát.
Megyek.
Á, majd elfelejtettem...
Az a kínai lány keresett. Golemba segédje... Diána.
Lehet, hogy sürgős, mert későre járt.
De ez már nem rám tartozik. Jó éjszakát.
- Halló? - Viktor? Diána vagyok.
A segítségedre van szükségem. Le tudnál jönni?
- Hallasz? - Igen. Máris megyek.
Köszönöm.
Látom a jelzést. Most merre?
- Ott vagyok. Visszahívlak. - Ide?
Igen.
- Életben van? - Nem tudom megmondani.
- Vigyük ki innen. - Mi?
Azt mondtam, nem hagyhatjuk itt.
Diána, az ajtót! Gyorsan!
Óvatosan.
Hé, barátom, mi van ott?
A haverom túl sokat ivott. Friss levegőre van szüksége. Egy perc.
Segíts.
Zakrevszkij úr, itt az ügyeletes beszél. Ide tudna jönni?
Valakit kivisznek a laborból...
Sofőr! Jöjjön ide!
Egy perc, rögtön ott vagyok. Semmi gond, máris megyek.
- Hallotta? Jöjjön ide! - Máris megyek.
Hányszor kell elmondanom? Álljon meg!
Ott maradjon! Különben lövök!
Most hová?
A régi vasútállomásra. Tudod, hol van?
Igen, igen... Hogy van? Él még?
Meghalt. Már biztos vagyok benne.
Mit akarhattak tőle?
Azt hiszem, hatalmat.
Tudományos ismereteket. Új fegyverek készítését.
Vagy talán pénzt. Esetleg az örök ifjúságot.
Az emberek mindig ugyanazokat akarják.
Nyisd ki az ajtót, Diána.
Viktor, oda tedd le!
Támaszd neki.
Ha elmész, felejtsd el házat, állomást, meg minden mást.
Rendben, így lesz.
- Végre. Hol van? - Meghalt. Elkéstünk.
Nem egyedül vagy? Tudod, hogy kívülálló nem jöhet ide.
Majd megmagyarázom.
Ő a bizottságból van. A barátunk.
Viktor, a földszinten várj meg!
Akárcsak az özönvízkor.
Mint Noé idejében.
Nos?
Tetszik a hely.
Nekem is.
Példa neked a túlélés ösztönére, Viktor.
Alapvető ösztön.
- Nézd, egy festmény! - Igen.
Ha igaz az állításod,
hogy az időjárási anomáliák nem véletlenek,
akkor az ázottak részesei lehetnek, védelmezvén tőlünk a Földet.
Meglehet.
Régen megnyitották?
Két napja. Élni kell.
Nem akarnak a konyhába jönni? Ott a tűzhely, az meleg és száraz.
Nem, tetszik itt.
Ahogy óhajtják. Hozok melegszendvicseket.
Köszönjük.
Ike.
Tudod, hogy ez micsoda?
Honnan szerezted?
Valaki leadta a hotelben, mondván, hogy a lányom küldte.
- Meghallgattad? - Igen.
Mintha költészet lenne, vagy esszé. Nem értettem.
- Nem költészet, valami más. - Micsoda?
Nehéz megmondani.
Néha az ázottak olyasmit készíttetnek a gyerekekkel...
... mint a tudat lenyomata.
- Tükörkép a világ érzékeléséről. - Tükörkép?
Igen.
Szerinted miért küldte a lányom?
Talán, hogy jobban megértsd őt?
Vagy egyáltalán, érts valamit.
Ha jól gondolom, összevesztetek. Igaz?
Ike...
Nyíltan beszélj, kérlek.
- Titkolsz előlem valamit? - Mint például?
Genetikai betegségről van szó, vagy másról?
Nos, hát...
Jól gondolom?
Igen is, meg nem is.
Ike, ne tréfálj velem!
Nem, Viktor. Próbálj megérteni. Más alapelv működik itt.
Aki nem akarja, nem kapja el. Ez benne a trükk.
Vágyódik rá az ember.
Annyira égető vágyakozás, hogy beleviszi az embert valamibe,
egy másforma életbe, eltérő célokba, egy másik világba.
Bennem is megvolt, de már rég elmúlt.
Számomra túl késő.
Neked...
Nem tudom.
A gyerekekben még megvan. Ezért vannak velük és nem velünk.
Jól mondtad, vágyakozás.
Felkeltik a vágyat...
Értem, igen...
Kétszeresen holtan, Isten halála után élve,
egy alvó világ illúzió patakjában keressük az árnyainkat.
A teljes megtévesztés világában élünk, számok és hamisságok közt,
melyben a szavak már kifakultak és odalett az eredeti jelentésük.
A világiasság kora.
A filiszteus létezés elviselhetetlen korszaka.
A banalitás királysága, melyben az ürességet dicsőítik az énekek.
Örökre elhagyott minket a lélek.
Fogy az idő.
Már nincs tovább.
Nincs hely.
A nemlét agóniája.
A sivárság szelleme lengedez az elárvult világ fölött,
mely a végső magányra kárhoztatott.
Félelem tölti ki a lelkeket.
Minden véges. Feltárulnak a végső titkok.
A Pokol szele perzseli orcánkat.
Ki mondta ezeket?
Tőled kérdem, hogy kicsoda?
Válaszolj!
Mindenki a csomagjával jöjjön!
A buszok húsz perc múlva indulnak! Kezdődik a kiürítés!
Van itt valaki?
Vannak bent? Kiürítés!
Vészhelyzeti evakuálás!
Menjen, menjen, balra!
A nők a mentőautókba, a férfiak a teherkocsikra!
Viktor! Viktor!
Izsák, hol vannak a gyerekek?
- Őket kellett elsőként evakuálni, egyenesen az iskolából. - Nem tudom.
Szállj fel, pont oda megyünk!
Fel a teherautóra! Gyorsan!
Induljunk.
- Hol van az információs központ? - Arra.
- Hol kapok információt a gyerekekről? - Az összekötő tisztet kérdezze.
A gyerekeket már evakuálták?
Gyermekek nem voltak.
- Jegyezze: második emelet 25. - Vettem, a 25-ös.
Ne aggódj. Három hajó már elment.
Talán azokon vannak.
Nincsenek! Megérdeklődtem.
Nem, nem 70. MPC 72. Hallotta? MPC 72.
Összeköttetést ígért a repülőterekkel.
Tudja kapcsolni őket?
Hogyan állíthatnám le a műveletet?!
A gépek már a levegőben vannak! Vagy ezren!
De mi lesz velük, ha éri őket a leszórt anyag?
Még bent vannak, vagy nincsenek?
Ez gyilkosság!
Kapcsolatba kell lépnünk a koordinációs központtal. Hallja?
- Megígérte! - A fene magába!
- Kapom már azt a vonalat?! - Nem bírok mit tenni!
- Történt valami a gyerekekkel? - Nyoma veszett a buszuknak.
Diána velük van. Talán még a városban vannak.
- El tudod érni Dianát? - Nem! Nem veszi fel.
Gennagyij. Gennagyij, mit tegyünk?
Nem tudom. Menjenek a főparancsnokságra. Én maradok.
- Jöjjön velünk! - És ha...
Nem, nem! Gondolkoznom kell! Menjenek, kérem!
Gennagyij!
Viktor! Hová mész?
Hová mész, Viktor? Mire készülsz?
Menj a főparancsnokságra, Ike!
- Te hová mész? - Megkeresem a gyerekeket.
Azt sem tudod, hol vannak! Megőrültél?
Add a rádiódat! A hagyományosak nem működnek.
Kellenek a hírek.
- A vörös gomb a tetején... - Tudom.
Viktor, tudod, hogy hol van a régi vasútállomás?
Igen.
Szinte biztos, hogy ott vannak.
- Mennem kell. Te is indulj! - Biztosan ott vannak!
Autóbusz! Álljon meg az ellenőrzőpontnál! 365-ös, megállni!
Hívja újra! Folyamatosan hívja a lányt!
Rendben. Diána, hallasz? Vétel. Én nem hallak.
Nézze!
- Mi ez? - A felhőoszlató képlete.
Nem csupán aktív. Szörnyűségesen aktív.
Ha ez leszáll, ott semmi élő nem marad. Vegyi sivatag lesz.
Éreztem, hogy valami bűzlik!
Most mit tudunk tenni?
Mit kéne tenni, Ike?
Igen, Ike, veszlek.
Viktor, hallasz? Várjon, így nem hallom!
Az állomáson nincs senki!
Igen, rájöttem.
Az iskolában vannak. Diána telefonált. A gond ott van...
Folytasd, Ike! Hallgatlak.
A gond az, hogy a gyerekek nem hajlandók elhagyni a várost.
Elutasítják az evakuálást. Diána velük maradt.
Várj! Hogyhogy nem hajlandók? Hogy értsem ezt, Ike?
Nem tudom.
Szerintük legyilkolják az ázottakat.
Valószínűleg azt remélik, a hadsereg leállítja miattuk a műveletet.
Vettem és kiszállok. Majd hívlak. Mennyi időm van?
Várj! Ne kapcsolj ki! Nincs idő, ez a baj.
A vegyi anyag bevetése 20 perc múlva megindul.
Megvannak a legutóbbi teszteredmények. Értesz?
Ne próbáld elhagyni a várost. Keress menedéket! Bármilyet!
Az iskola megfelel. Ott találsz.
De a szellőztető ventilátorokat kapcsold ki!
Mindent hermetikusan zárj le! Semmi se jusson be!
Vettem, Ike. Ha élek, felhívlak.
Vége.
Zinovij, mire várnak? Azt hiszi, leállítják a műveletet?
Nem fogják, Zinovij. Biztosan tudom.
És mi fog történni?
Ha a halált választják, ahhoz joguk van. De a gyerekekét?
A gyerekek miért? Ők is meghalnak!
Maga kiváló elme, zseniális, szellemi fáklya!
De a legegyszerűbb dolgot nem fogja fel!
Miért kellene meghalniuk a gyerekeknek? Mi okból?
- Az ő döntésük. - Nem!
És ezt maga tudja!
Egyetlen szavába kerül és az óvóhelyre mennek,
ahol megmenekülnek!
Csak magában bíznak.
Mit akar még? Áldozatbemutatást? Akkor...
Vegye az én életemet!
Én magával maradok.
A gyerekeknek meg kell menekülniük.
A gyerekeknek élniük kell. A gyerekeknek élniük kell!
Igaza van.
Én is ezt mondtam.
Neki van igaza. El kell ismerned.
Ha akarod, én a gyermekekkel tarthatok.
- Vagy mehet Arson. - Nem.
Én megyek.
Emlékszik rám?
Az iskolában találkoztunk, amikor előadást tartott a gyerekeknek.
Igen, persze.
Sajnálom, hogy nincs időnk beszélgetni.
Annyi mindent akartam megkérdezni magától.
De már túl késő.
Egyszerűen nem volt elég idő, hogy megértsenek minket.
Tudja, biztos vagyok benne, megértettek volna,
ha kissé jobb világban élünk.
A gyerekek megértették. Azonnal felfogták.
Akarja tudni az igazat? Őket már elvesztették.
A gyerekeket. A sajátjaikat. Ők nem folytatják így tovább.
Nem akarnak ugyanilyenek lenni.
Az, aki látta a mennyországot,
megváltozik.
Örökre.
Gyerünk, gyerekek! Gyorsan!
Gyorsabban! Rajta, siessetek!
- Van másik ajtó? - Igen, de az még nyitott!
Elintézem. Maradj a gyerekekkel!
Siessetek, kérlek! Üljetek, üljetek le...
Végre... Na végre...
Viktor, mi van?
Semmi, csak...
Időnként... megesik.
Lemerülnek az akkumulátorok.
Miért nincs bekapcsolva a szellőzés? Kevés a levegő.
Nem szabad.
Ne beszéljetek.
Próbáljatok lassan lélegezni.
Apa, szavalj valamit!
A forduló túl éjsötét
vad szurdokokban
vár rád a jövőd, s nincs óvadék,
mely megóvna.
Többé nem is vitathatod
a végzeted lesz.
Oly keresztül-kasul nyitott,
akár a fenyves.
... a fenyves.
Oly keresztül kasul nyitott
... akár...
... a fenyves.
Köszönöm.
Jó napot.
Egy perc, Banyev úr. Kerítek önnek kísérőt.
Látogatónk van. Az ENSZ bizottságtól.
Igen. Az engedély rendben. Küldjön le valakit.
- Azt töltse ki. - Itt írjam alá?
- Először látogatja meg a lányát? - Igen.
Ide írja a számot, nap és időpont, és az aláírás.
Elnézést, ebben mi van?
Gyümölcs és csokoládé.
Sajnálom, nem engedélyezett. Amikor távozik, visszakapja.
Jöjjön be!
- Köszönöm. - Üdvözlöm.
Itt várakozzon.
Menj be.
Tovább. Oda ülj le.
Irocska...
Hogy érzed magad?
Beteg vagy?
Ira...
Nem ismersz meg?
Ira, válaszolj az apádnak.
Verset mondtál. Emlékszem.
Verset?
Miféle verset?
Az óvóhelyen voltunk és együtt gondoltuk a verset.
Mit csináltak vele? Mi folyik itt?
Meséld el az apukádnak, hogy mit szoktál csinálni.
Amit tegnap a TV-ben néztetek.
Előadást néztünk.
Azt kellett kitalálni, ki a legrosszabb.
És miért néznek ilyet a gyerekek?
Mert azt kell kedvelnünk, amit a többieknek.
Olyanná kell lennünk, mint mások.
Rá kell vennünk magunkat.
Okos kislány.
Látja? Kezd jobban lenni.
Ira, kedvesem, énekeld el a tanult dalt!
Ugye emlékszel rá?
Mutasd a karod!
Miféle injekciókat adnak neki?
Az orvosoktól kérdezze. Azt kapják, amire szükségük van.
Mindjárt megkérdem!
Meg én! Most rögtön megkérdem!
Banyev úr!
- Jogom van hozzá! Nagyon sürgős a dolog! - Legyen szíves...
Verset mondott. Emlékszem.
Ki az? Ki jár ott?
Mi van? Ki maga?
Hogy jutott be ide?
Viktor Banyev vagyok.
Az ENSZ bizottságból!
Követelem, hogy adja ki a gyermekemet! Most azonnal!
Áh, erről van szó... Értem.
A maguk úgy nevezett "kezelését"
a legfelsőbb szinten fogják kivizsgálni!
Ez minden? Akkor most lesz szíves elhagyni a központ területét!
Azt hiszi, utasítgathat engem?
Halló! Mi van itt? Küldje a biztonságiakat!
Tiszta őrület!
Lábat szét! Álljon oda, azt mondtam!
Eresszék el.
Azt mondtam, eresszék el!
Tudni akarom,
mi okból tagadják meg, hogy elvihessem a lányomat.
- Magával akarja vinni? - Igen, azt akarom.
Jól van. Vigye Banyev urat az ötös részlegbe!
- Nem kéne... - De igen, kell. Kell!
Az ENSZ bizottsággal fenyeget minket.
Menjen csak, Banyev úr!
A papírokat töltse ki.
Jöjjön ide, ahol beszélhetünk.
Ne értse félre...
Mindent megteszünk értük, amit tudunk.
A legjobb orvosok, a legjobb specialisták elemzik az adatokat.
Bár csak ennyi elég lenne...
Ismeri ennek a szónak a jelentését,
"elsorvadás?"
Új talajba ültetnek át egy növényt.
És nem számít, mennyire öntözik, gondozzák, egyre sorvad.
Nem ereszt gyökeret.
Ők is ilyenek.
Ebben a világban nekik minden fájdalmat okoz.
A mi világunk...
... számukra végtelen szenvedés.
Úgy vélem, rengeteg idő szükséges
mikorra megtanulnak köztünk élni.
Hiszek benne, hogy lehetséges.
Reméljük, hogy lehetséges...
Szereplők:
Grigorij Gladnyij
Leonyid Mozgovoj
Alekszej Kortnyev
Rimma Szarkiszjan
Laura Pichelauri
Szergej Barkovszkij
Gyima Iszpolatom
Olga Szamosina
Alekszej Ingelevics
Viktor Mihajlov
Írták:
Konsztantyin Lopusanszkij Vjacseszlav Ribakov
Készült a Sztrugackij fivérek "Sánta sors" c. regénye alapján.
Rendezte: Konsztantyin Lopusanszkij
Vezető operatőr: Vlagyiszlav Gurcsin
Művészeti rendező: Konsztantyin Pakhotyin
Zene: Andrej Szigle
Borisz Paszternák "A fordulón túl" című versét Baka István fordította.
Külön köszönet TroA-nak a segítségéért.
VÉGE Fordítás:Oldfan